Доц. Владислав Младенов е уролог в УМБАЛ "Александровска" и преподавател в катедра "Урология" на Медицинския факултет при МУ - София.
Завършва Немската езикова гимназия „Проф. Константин Гълъбов” в София през 1998 г. Същата година е приет да следва медицина във Вестфалския Вилхелм Университет в Мюнстер, Германия, където се дипломира през 2005 г.
В Германия защитава дисертационен труд на тема „Рак на простатата“. През 2006 г. започва да специализира в Клиниката по урология на УМБАЛ „Александровска” и 2013 г. придобива специалност. Специализирал е в Германия лапароскопска урология, научните му интереси са в няколко направления - онкоурология, уролитиаза, симптоми на долните пикочни пътища, андрология.
Днес разговаряме с доц. Младенов по темата за трансплантациите и сътрудничеството между уролози и имунолози в областта на трансплантологията.
Доц. Младенов, кое според Вас е най-голямото постижение в областта на бъбречните трансплантации у нас от началото на тази дейност?
Най-голямото постижение в тази област е, че във времето България успя да създаде стройна и добре функционираща организация около технологията на процеса и извършването на бъбречните трансплантации. Да си спомним за началото - първата бъбречна трансплантация в България е извършена през 1968 г. в болница „Пирогов” от проф. Николай Минков и сътрудници.
Реципиентът е бил дете, на което е отстранен единствен бъбрек след травма. Трансплантирани са му два бъбрека. На 1 февруари 1969 г. проф. Никола Атанасов и проф. Стоян Ламбрев извършват първата бъбречна трансплантация в Клиниката по урология на Александровска болница. Бъбрекът е трансплантиран на 42-годишна жена, страдаща от ендемична нефропатия. С течение на времето Клиниката по урология на УМБАЛ „Александровска” се превръща във водещ център в страната за извършване на бъбречна трансплантация.
За тези повече от 50 години са навлезли множество нови оперативни техники и имунологията е напреднала изключително много. Трансплантират се органи от пациенти в мозъчна смърт и от живи донори. В сравнение с диализата, бъбречната трансплантация повишава чувствително качеството на живот на пациентите, подобрява тяхната физическа издръжливост, спомага за социалната интеграция и намалява честотата на асоциираните с хрониодиализата заболявания. От икономическа гледна точка бъбречната трансплантация води до чувствително намаляване на разходите за лечение на пациентите в терминален стадий на хронична бъбречна недостатъчност.
Най-важното остава постижението, че в страната има изградена система, благодарение на която трансплантационните центрове са в денонощна готовност и поддържат подготвени медицински екипи от специалисти, които са на разположение да вземат органи и да извършат своевременно бъбречна трансплантация. Тази оперативна интервенция може да бъде осъществена до броени часове от взимането на органа, което е един сериозен успех за скромната ни държава.
Как обяснявате резкия спад в трансплантациите, на който сме свидетели през последните години?
Има няколко фактора, които се отразиха неблагоприятно на бъбречните трансплантации през последните години. Единият е пандемията от COVID-19, която дълго време беше сериозно препятствие за нормалното протичане на донорската ситуация. Епидемичните условия в болниците силно затрудняваха процесите около кондиционирането на донорите, взимането на органите, подбора и подготовката на реципиентите, провеждането на самата трансплантация, следоперативното наблюдение и проследяване. Епидемията криеше и много рискове за ранни следоперативни усложнения при траснплантираните пациенти, което ги правеше изключително уязвими на фона на имуносупресия.
Друг аспект на проблема разкрива финансовата страна на нещата. Трансплантологията е една скъпа дейност, въпреки че това не винаги се осъзнава и осмисля в обществото. Донорите се подават от реанимационните звена на болниците в страната, като кондиционирането им се извършва от лекари реаниматори, които полагат огромни усилия за поддържане на виталните показатели на тези пациенти до взимането на органите. Това е една много скъпа дейност, която трябва да бъде добре финансирана, за да може да покаже добри резултати и да повиши броя на подадените донори.
Успешната операция включително наблюдението на пациента през първата една година струва колкото две години диализа. Средната продължителност на функциониране на трансплантираните бъбреци е 9 години като се срещат случаи, при които се наблюдава добра функция на графта и след повече от 20 години. Продължителността на живота при трансплантирани пациенти е значимо по-голяма в сравнение с тези, които са на диализа. Тези факти показват смисъла да се инвестира в трансплантологията, защото в дългосрочен план този вид лечение излиза икономически по-изгодно на здравната ни система и силно подобрява качеството на живот на пациента.
Също така трябва да отбележа като фактор и липсата на органи. Това е неоспоримият факт не само за нашата страна, а в цял свят. Изключително важна роля играе и липсата на достатъчно информационни кампании у нас, които да образоват, да показват и обясняват на хората, колко важно е да се даряват органи, защото това спасява животи и променя съдби.
Европейският форум по трансплантационна имуногенетика, който се провежда днес и утре, ще постави фокус върху имунологичния и генетичния аспект на трансплантациите. С какво откритията в тези области допринесоха за по-добрата успеваемост на интервенциите и по-доброто качество на живот на пациентите?
Успеваемостта при трансплантациите се дължи в много голяма степен на имунолозите. Имунологията и имуногенетиката са в основата на определянето на процента на съвместимост на донора и реципиента. Благодарение на изготвянето на имунния профил на реципиента могат да се правят прогнози за следоперативното функциониране на графта.
Ние в УМБАЛ „Александровска“ имаме голямото преимущество да работим заедно с най-добрите български специалисти в областта на трансплантационната имунология. След клинично обсъждане в мултидисциплинарен формат определяме реципиента от няколко възможни, като вземаме предвид индивидуалния имунологичен профил, годините на диализно лечение, остатъчната диуреза, общото състояние и придружаващите заболявания на пациента. Заедно с имунолозите и нефролозите следим имуносупресията и функционирането на графта. В някои случаи той започва да отделя урина още на операционната маса, а в други това става в първите дни след трансплантацията. При някои трансплантирани пациенти може да се наложи извършването на подпомагаща диализа след операцията. Ще допълня и това, че при проследяването на трансплантираните пациенти също с помощта на имунолозите определяме конкретно схемите за имуносупресия – една много важна страна за цялостния успех на лечението, която до голяма степен определя качеството на живот на трансплантираните и прогнозата, разбира се.
Как оценявате сътрудничеството между уролози и имунолози, които работят в областта на бъбречните трансплантации у нас?
Съвместната ни работа е много добре организирана, както вече споменах. Освен всекидневните контакти за обсъждане на различни случаи и проследяване на пациентите ни, ние плануваме заедно редица публикации и проекти на разнородни научни теми. Стремим се тези трудове да бъдат представени на международни форуми и публикувани в реферирани списания, за да добият достатъчно публичност и покажат на научната общност нашето високо ниво в областта на трансплантологията.
Каква е Вашата прогноза за развитието на трансплантологията в близките години – в света и в България?
Първо ще отговоря общо - трансплантологията и трансплантациите ще се развиват много интензивно навсякъде по света, защото това лечение е необходимо и единствено възможно за много хора.
У нас има определено раздвижване в областта на бъбречните трансплантации напоследък. Всички, които сме ангажирани с тази дейност, го констатираме и това е една много положителна тенденция. Надяваме се тази посока на развитие да се запази. От началото на годината, по-точно казано последните 4-5 месеца, имаме подадени 6 трупни донора, като с техните органи сме извършили бъбречна трансплантация на 12 души.
Междувременно намаляха и случаите на трансплантирани пациенти по свое желание в Пакистан, които се връщаха у нас в тежко състояние и оставаха изцяло на нашите грижи. Българските лекари добре помним това, помним как трябваше да се справяме понякога с неимоверно трудни ситуации и тежки състояния.
Това, което е важно в бъдеще, според мен, е да развиваме донорството в България. Трансплантациите в чужбина са възможност за пациентите, но те трябва да бъдат убедени, че тази дейност се прави у нас на същото високо ниво, със същата успеваемост и същото качество на медицинските грижи. Има утвърдена Програма „Живо донорство“ от Министерството на здравеопазването, която съществува от дълги години и нашите бази гарантират нейното качествено изпълнение. Създаването на единен трансплантационен център в България също е от изключително значение, като това ще повиши качеството на медицинските грижи и ще създаде висококвалифициран и специализиран мултидисциплинарен екип в тази област.
По отношение на общите тенденции в света мога да кажа, че се възлагат много надежди на създаването на изкуствени органи върху макети с помощта на стволови клетки. Така е, защото нуждата от органи в световен мащаб е все по-голяма и продължава да нараства. Това обаче засега все още остава една далечна перспектива.
Нови три случая на западнонилска треска у нас. Така от началото на годината случаите са общо шест ...
Може ли личният Ви лекар да Ви издаде дистанционно електронно направление за преглед при специали ...
Решение на Надзорния съвет на Националната здравноосигурителна каса от 25 септември отново разбун ...
Запознайте се: той е проф. Страхил Вачев, „знаменит български кардиолог“. Пенсионирал ...
Проектът за НРД 2023-2025, изпратен от НЗОК на БЛС, отново предизвика напрежение между договорнит ...
С над 600 млн. лв. е увеличен бюджетът на Националната здравноосигурителна каса за 2022 година в ...